Paris, tânără fată romantică, drăguță, licențiată,
căsătorie cu absolvent studii superioare, 28-38 ani.
Suburbie, 93.
Divorțat, 38 ani, agent EDF, venituri modeste, căsătorie...
Tânără fată muncitoare, 25 ani, slabă, căsătorie cu tânăr înalt, plăcut...
SIRENA DE PE "MISSISSIPI" ...în vederea căsătoriei. numărul 3771. 2
26 ani, 1 metru 75... 31 ani, morală, fermecătoare, frumoasă...
...sanătoasă, studii superioare, dorește căsătorie cu politehnist, medic...
...farmacist, dentist, catolic. Numărul 4817.
... iubește marea. Numărul 3671.
- Celibatar, 23 ani, profesor... - Domn nevăzător...
- Fizic agreabil, senzual... - situație bună...
Student, 1 m 68, drăguț, sănătos, înstărit, căsătorie fată tânără...
- femeie bine făcută, foarte drăguță, feminină. - Domn 30-35 ani, distins.
- Discreție. - Paris suburbie, serios, 30 ani...
fată tânără serioasă, frumoasă, situație, căsătorie...
Imposibil de răspuns la toate, scrisori pierdute.
Mulțumesc, urări de fericire.
... afectuoasă, energică...
Vendée, celibatar, 36 ani, serios, căsătorie domnișoară amabilă...
- 28 ani, 1 m 72, fizic plăcut... - Sănătos sub toate aspectele.
Căsătorie 28-40 ani, bunăstare.
Accept surditate, handicap ușor.
Număr 4791.
Réunion este o insulă mică situată în Oceanul Indian.
Descoperită der Diego Fernandez de Pereira la 9 februarie 1507,
s-a numit pe rând Santa Appolania,
Mascarene, Insulele Bourbon.
La atac!
În 1848, Convenția a decis să renumească
Insula Bourbon drept Insula Réunion,
pentru a comemora "reuniunea" efectuată
la 10 august 1792, între marsiliezi
și Garda națională ce apăra Tuileries.
Faților, veniți cu noi!
Trăiască Franța!
ACEST FILM E DEDICAT LUI JEAN RENOIR
Bună ziua, doamnă. Dacă vreți să-i spuneți domnului Mahé că-l aștept aici.
Bineînțeles.
Domnule Mahé, domnul Jardine a sosit.
Și vă așteaptă jos.
Domnul Mahé coboară imediat.
Așa-i că e o zi mare?
Haide, nu fă pe misteriosul. Toată lumea e la curent.
Oamenii se văd mai bine în cei care-i privesc.
- Zi, e adevărat ce se spune? - Nu-mi pasă de ce se spune.
Se spune că n-a văzut-o niciodată pe domnișoară.
Nu știe deloc cum arată.
Ba da. Și-au trimis sigur fotografii.
N-a gustat nimic. Monsieur Mahé nici nu s-a atins.
E în starea asta, vedeți, domnule Jardine.
Una dintre mătușile mele așa s-a măritat, la mica publicitate.
Valizele sunt gata.
Voi trimite pe cineva să le ridice, și să achite și nota.
- Ați trecut pe acasă? - Da, da, jaluzelele au sosit.
Pentru vapor, n-am întârziat?
Nu. Mă însoțiți până la chinez și apoi, vă părăsesc.
- Care chinez? - Bijutierul.
N-aș fi crezut vreodată că din 14 bijutieri, câți avem în oraș,
unsprezece sunt chinezi, și trei creoli.
Ah, am uitat să vă dau buchetul.
- Ce buchet? - De căsătorie, pe care să i-l oferi.
Îl uitasem cu totul.
Soția mea mi-a amintit de dimineață. E aici.
La revedere, domnule. Voi trece diseară pentru notă. Mulțumesc.
Uite inelul.
E un mic ibrișin care a servit ca model pentru inel.
Mă gândeam să-l păstrați ca amintire.
Inelul e important.
Scuze.
S-a terminat, nu mai e nimeni?
Nu, domnule. Nu mai e nimeni la bord.
Toți pasagerii au coborât.
Nu mă recunoașteți, domnule Mahé?
Scuze.
Nu înțeleg.
Eu sunt Julie. Sunt eu, Julie Roussel.
Julie Roussel?
Nu mi se pare.
Găsiți că nu semăn cu fotografia?
Poza pe care v-am trimis-o nu era a mea.
Era a unei vecine.
Nu e așa ușor să te confesezi cuiva prin scrisori.
Îmi plăceau mult scrisorile tale, dar...
Mai ales la început, nu se putea să nu-mi fie teamă.
De asta.
Mai târziu, după ce mi-ai propus...
în sfârșit, când m-ai cerut în căsătorie...
am vrut să-ți trimit o poză reală, și apoi n-am mai făcut-o.
Și apoi Berthe, sora mea, mi-a zis
"Când domnul Mahé te va vedea, te iartă."
Sora ta a avut dreptate.
Nu ești dezamăgit?
Privește-mă. Arăt eu dezamăgit? Și vezi,
credem că am început un drum,
dar, de fapt, nu e chiar așa .
Va trebui să mă obișnuiesc cu tine.
Să încep să te cunosc.
Îi ierți Juliei Roussel minciuna?
E o minciună adorabilă.
Planurile, intențiile tale rămân la fel?
- Dar ale tale? - Eu sunt aici.
E dificil, nu?
Ce e dificil?
E dificil să ne cunoaștem,
chiar dacă ne-am spus multe lucruri frumoase în scrisori.
Sigur că ne-am spus multe,
dar e o mare tăcere între noi.
Dar nu mă deranjează.
Nici pe mine.
Sper că nu ești dezamăgită de Réunion.
Nu cunosc Noua-Calédonie, n-am fost niciodată la Nouméa.
La tine, e o panglică lungă de pământ.
Totul pe lungime.
Pe când Réunionul e de forma unui ou.
De fapt, știi cum a fost populat Réunionul?
Nu.
Acum 300 de ani, nu era de fapt nimeni.
Și Colbert, care a fondat Compania Indiilor
a decis să trimită 1000 de coloniști
și 32 de femei.
În timpul drumului, au fost multe furtuni
și a izbzcnit o epidemie de scorbut.
Și când vaporul a ajuns în port,
mulți muriseră, mulți erau bolnavi,
și din cele 32 de femei
rămăseseră doar 5, care s-au măritat în trei luni.
Și printre aceste femei, a fost stră-stră-străbunica mea.
Dar cine erau aceste femei, au venit aici să se mărite?
Nu prea cred că au fost întrebate.
Multe venea din La Rochelle.
Erau orfane, ca tine.
Dar nu sunt prea sigur că erau așa frumoase.
Uite casa noastră. Aici vom locui.
Casa noastră?
Dai, trebuie să-ți mărturisesc ceva.
N-am vrut să-ți spun în scrisori.
- Și eu am spus o minciună. - O minciună?
Ți-am spus că sunt șef de echipă într-o fabtică de țigarete.
Da, așa e.
Dar nu e chiar exact. Eu sunt patronul acestei fabrici.
Am moștenit-o acum trei ani, la moartea părinților mei.
Nu sunt chiar mândru că ți-am ascuns asta,
dar nu vroiam să apără între noi problema banilor.
Minciuna mea e mai drăguță ca a ta.
- Ești supărată? - Nu, domnule.
Fără domnule, Louis.
Nu, Louis, n-are nicio importanță.
Și în afară de asta, nu mă pricep la probleme bănești.
Louis Mahé,
vrei s-o iei în căsătorie legitimă, pe Julie Roussel,
aici prezentă, potrivit ritului
Maicii noastre Sfânta Biserică?
Da, vreau.
Julie Roussel, vrei să-l iei în căsătorie legitimă
pe Louis Mahé, aici prezent,
potrivit ritului Maicii noastre Sfânta Biserică?
Da, vreau.
Sunteți uniți prin căsătorie
în numele Tatălui, al Fiului, și al Sfântului Duh.
Amin.
Și acum, vă puteți săruta.
Ce e?
Ce ți-a venit?
Liniștește-te!
Julie, răspunde-mi!
Ce e?
Ia. Calmează-te!
E mai bine?
Da
Da, e mai bine.
E ca și cum nu puteai respira.
Da.
- Ți s-a mai întâmplat? - Da. Nu doream să-ți spun.
Nu pot dormi fără lumină! Nu pot dormi pe întuneric!
Trebuia să spui. E foarte simplu.
Vom lăsa lampa asta aprinsă.
Nu, e prea puternică, și te-ar putea deranja.
Vrei să lăsăm lumina de la baie?
Da, te rog.
Uite.
- Așa? - Da.
Micuță Julie, ești ca un copil
care nu poate adormi fără lumina ușii întredeschise.
Și care spune "deschide-o puțin, mai deschide-o,
încă puțin, încă.
Uite așa."
Uite, îți va fi bine acolo.
Nu, așteaptă.
Îți va fi mai bine.
Nu, vino, vino aici.
E mai mare.
E a ta. Urcă-te pe stinghiuță.
E mai bine, a?
V-o prezint pe soția mea.
O cunoașteți pe soția mea?
Permiteți-mi să v-o prezint pe soția mea.
O știți pe soția mea.
Ați văzut-o deja pe fermecătoarea mea soție?
Care tocmai trece.
Permiteți-mi să v-o prezinz.
- Este fermecătoare, minunată... - Louis, ești nebun!
Mulțumesc, Sarah, să nu uiți de canarul meu.
Louis, vii?
Îți place cafeaua?
De ce nu i-ai cerut Sarahei să-ți facă un ceai?
Nu, ador cafeaua.
Bine. Cred că-mi amintesc că întruna dintre scrisori
mi-ai spus că nu iei decât ceai.
Am zis asta așa cum am spus și altele.
Mâine mă duci să vizitez fabrica?
Da. Vreau să te prezint întregului personal.
Vreau să mă mândresc cu tine. -Nu am ce purta.
Dar bagajul care a sosit?
Bagajul? Sunt numai vechituri.
Totuși, va trebui deschis zilele astea.
Am pierdut cheile.
Chemăm un lăcătuș.
Dar e duminică.
Așa e, e duminică. Am uitat cu totul.
Când pământul era al bunicului meu, era mult mai întins.
Dar afost fărâmițat de moștenitorii săi.
E frumos! N-am știut că tutunul face flori.
Ah, da. Când înflorește, culesul s-a terminat.
Acolo, uite, îl scot cu rădăcini.
Și cu tutunul ăsta îți faci țigaretele?
Da, un amestec de cinci alte soiuri
care vin din Madagascar și din Antilles.
Uitați, domnule Louis, pasărea doamnei Julie e moartă.
Julie, ești aici?
Da, sunt în baie.
- Îți aduc o veste tristă. - Ce?
Canarul tău e mort.
Nu mă surprinde, nu era bine de câteva zile.
Louis, poți veni să m-ajuți să închei rochia?
N-ajung.
Nu știu de ce iau rochia asta, niciodată n-am putut s-o închei singură.
Gata.
Nu-ți place rochia asta?
Da. Dantela e foarte drăguță.
Nu e dantelă, e broderie.
Pari absent astăzi.
Oh, nu, să și vreau să fiu absent, n-aș putea.
Ești adorabilă.
Vino sub pomul dorințelor.
- Pomul dorințelor? - Da.
Cum așa?
Îți explic.
Așează-te.
Așa.
E o veche poveste de familie.
De fiecare dată când cineva își pune o dorință sub pom, se împlinește.
Bun, dacă e așa, am să-mi pun și eu o dorință.
Și eu.
- Mi-am pus-o. - Și eu.
- Aș fi curios... - Care e a mea?
Lasă-mă, ticălosule!
- Bună ziua. - Bună ziua.
- E așa mare banca asta. - Da. Are 164 de angajați.
E cea mai mare bancă, dintre cele 47 de pe insulă.
Am să întreb la casierie.
Domnule Hoareau, vă rog?
- Din partea cui? - Domnul Mahé.
Iertați-mă că v-am făcut să așteptați.
Doamnă.
Bună ziua, domnule.
Eram prins cu împodobirea pomului de Crăciun pentru personal.
Cu ce v-aș putea fi de folos?
Mi-aș dori ca soția mea să poată folosi contul ca și mine.
Nimic mai simplu. E suficient
ca din contul soțului dv, să deschidem un cont comun.
Pentru asta, am nevoie de semnăturile dv.
A dumneavoastră
pe acest formular de autorizare.
Și a dv, scumpă doamnă, pe această hîrtie
ca să putem onora.
Soția mea e tare nepricepută cu banii.
Este prea reținută să-mi ceară când ar avea nevoie.
Așa că ne-am gândit...
m-am gândit, să simplificăm asta.
Desigur, aș mai dori o precizare.
Vreți să aplicăm această dispoziție contului personal, sau celor două?
- Contului personal, cred. - Da, desigur.
Nu, nu, celor două.
În acest caz, îmi veți semna o a doua procură?
Am auzit multe spunându-se despre frumusețea doamnei Mahé,
dar văd că sunt mult sub realiate.
Sper că ne veți face onoarea să veniți la o cină cu doamna Hoareau.
Și dv, domnule Jardine, cu soția dv.
- Ce zi e azi? - Vineri.
Păcat că nu e duminică.
Înainte de a te cunoaște, nu-mi plăceau zilele de sărbătoare,
acum încep să detest zilele de muncă.
Julie, ești adorabilă.
Știi ce înseamnă "adorabilă"?
Înseamnă "demnă de adorație".
Adorabilo.
Am o recomandată.
- Uite. - Mulțumesc.
Domnule Mahé, după plecarea sorii mele Julie,
i-am trimis patru scrisori care au rămas fără răspuns.
Nu mai pot suporta asta prea mult.
Vreau explicații.
Vreau să știu unde se află sora mea.
Vă scriu personal ca o ultimă încercare.
Informați-mă de grabă unde este sora mea.
Dovediți-mi că nu este bolnavă .
Și faceți cele necesare ca să ia legătura cu mine.
Dacă nu, voi anunța poliția. Berthe Roussel.
Sun-o pe doamna Mahé.
Domnul Berber este chemat la serviciul tehnic.
Doamna Mahé la telefon.
Foarte bine. Lasă-mă.
- Julie? - Oui. 2
Nu înțeleg ce se petrece.
Am primit o scrisoare de la sora ta,
care se plânge că nu mai are vești de la plecarea ta.
Ah, da, așa e, are toată dreptatea.
De două ori am uitat să-i scriu, și apoi
de fiecare dată, am avut altceva de făcut.
Știi, acomodarea cu casa cea nouă...
La urma urmei, Julie, e sora ta, oricum.
Și apoi te asigur că tonul scrisorii sale e extrem de violent.
Asta nu mă surprine. Îi scriu mâine.
Dar de ce mâine? De ce nu imediat?
Da, așa e, o voi face.
- La revedere, Julie. - Așteaptă. 2
Așteaptă. Mă gândesc la tine.
Și eu.
- Te sărut. 1 - La fel.
- Tandru. 1 - Și eu.
Julie.
- Sarah, ai văzut-o pe doamna? - Nu, domnule.
Mi-ar place ca soția mea să poată folosi contul meu bancar.
Nimic mai simplu.
Trebuie să vorbesc cu domnul Hoareau.
E foarte important, trebuie neapărat să-i vorbesc.
Banca e închisă, domnule.
Sunt eu, Louis Mahé. Trebuie neapărat să vă vorbesc.
Jeremy, lasă-l să intre pe domnul Mahé.
E foarte important, domnule Hoareau, trebuie să știu cât mai am în cont.
Nu vă înțeleg, domnule Mahé.
Nimeni nu se poate atinge de banii dv, decât dv și soția.
Numai casierul vă poate informa, așteptăm până mâine.
Nu pot aștepta. Uitați-vă în registre.
Azi dimineață aveați în cont 28 de milioane.
Știu asta. Știam. Spuneți-mi care e acum!
Soția dv a venit azi după masă, cu un sfert de oră înainte de a închide.
A retras 27.850.000 de franci.
V-au rămas 150.000 de franci.
Pentru o retragere totală,
avem nevoie de propria dv semnătură.
- Domnul Mahé? - Da.
Sunt Berthe Roussel, sora Juliei.
Nici eu nu știu nimic. Sunt pe cale să închid casa.
Dați-i drumul taxiului. Vom lua mașina mea.
Nu, n-am mai văzut-o pe femeia asta. E incredibil.
Când am deschis acest cufăr,
m i-am dat seama lucrurile pe care le conținea
nu puteau aparține femeii cu care mă căsătorisem.
M-am repezit la bancăp, Banca Réunionului,
și cum mă așteptam, a dispărut în timpul zilei.
Luase totul.
Îmi lichidase cele două conturi.
Contul societății și al meu personal.
Normal, ați mers la poliție.
Da, am fost. Dar poliția nu poate începe urmărirea
acestei femei, deoarece suntem căsătoriți legal.
Numai dacă dovedim că ea nu este adevărata Julie Roussel.
Eu pot dovedi.
Femeia care s-a căsătorit cu domnul Mahé nu este sora mea.
Am însoțit-o pe sora mea Julie până la "Mississippi", în Nouméa.
Când "Mississippi" a ajuns în Réunion, ea nu mai era.
E clar că n-a coborât.
Cum nu pot crede că m-a lăsat atâta timp fără vești.
Mă întreb dacă mai avem vreo speranță s-o găsim vie.
Ce vreți de fapt de la mine?
Scuzați-mă, domnișoară, voi vorbi foarte direct.
Vrem să ne dovediți că e moartă.
Vrem să găsiți criminala și s-o arestați.
- Vrem să fie judecată. - Accept.
Această anchetă mă interesează foarte mult.
Nu prea seamănă cu cele de care mă ocup de obicei.
Dar, atenție, nu vă pot spune
cât timp îmi va lua rezolvarea acestui caz.
Dar vă pot promite că nu mă voi ocupa de un alt caz
până ce nu-l voi rezolva pe acesta.
Pentru început,
voi face același drum cu al Juliei Roussel.
Mă voi îmbarca pe "Mississippi"
și-i voi întreba pe toți
în legătură cu o pasageră care a traversat cu un canar.
Bineînțeles, voi lua legătura cu unul dintre dv când voi avea rezultate.
Voi merge să mă liniștesc în metropolă.
Cu siguranță în sudul Franței.
Asociatul meu, dl Jardine, va ști întotdeauna unde sunt.
Eu mă întorc astăzi în Nouméa . Iată adresa mea.
Vă scriu un cec pentru a acoperi cheltuielile.
Treceți suma pe care o doriți.
- Și dacă nu ajunge, vă anunț... - O clipă.
Nu, vă rog, domnișoară Roussel.
Lăsați-mă să plătesc eu.
N-am vrut deloc să fiu politicoasă. O caută pe sora mea.
Am dreptul să împart cheltuielile cu dv.
Vă cer să nu mă privați de asta.
Dacă îmi permiteți, dle Mahé, voi strica această fotografie
pentru cercetările mele.
Dar ne vom revedea, dle Mahé.
Ne vom revedea într-o zi, fără îndoială.
Nu e greu să-i faci pe oameni să flecărească.
La capătul fiecărei săptămâni
vă trimit toate noutățile legate de fabrică.
Post restant la Marsilia, până când veți avea o adresă.
Un Boeing. Pentru șase zboruri pe săptămână
sunt patru Boeing și două DC 8.
Rămâi cu bine. Drum bun!
Ce caut aici?
Vă aflați într-o clinică, domnule Mahé. Suntem în Nisa.
- Ați mai fost la Nisa? - Dar pentru ce sunt aici?
Erați epuizat. Sunteți la cură de somn.
E cură de somn, dar mă treziți mereu!
- Trebuie să vă hrăniți. - Lasă-mă, nu mi-e foame.
Vă ajut să mergeți. Nu mergeți, sunteți slăbit.
N-am senzația că m-am odihnit,
pentru că am visat mereu.
E din cauza injecțiilor pe care trebuie să vi le facem.
Ce ați visat?
Mereu același vis.
Sunt la volanul mașinii mele și văd femei albe,
foarte înalte, sunt în mijlocul drumului
și își agită brațele, nu se tem.
Nu. Mai degrabă, parcă ar dansa lent.
Și eu mă tem că le lovesc.
E bine acum. Mergeți mai bine ca ieri.
Curând veți putea să vă plimbați în parc.
Să vă culcați la loc.
- Doriți un jurnal, dle Mahé? - Nu, nu, jurnal nu.
Nu așteptați vizite?
Nu, nu cunosc pe nimeni în țara asta.
Nu mai sunt alte știri politice de semnalat.
Puține la rubrica regionale.
Coasta noastră de Azur s-a îmbogățit cu un nou loc de plăceri,
unde domni și doamne din Antibe vor veni să petreacă seri numeroase.
Jacques Audiberti este chiar în acest loc minunat, în Antibe.
El a venit la inaugurarea Phoénixului,
unde gazdele încântătoare se ocupă să danseze
cu domnii care au avut neșansa de a veni singuri.
Dar priviți ambianța încinsă de la Phoénix.
Aruncați o privire înăuntru, domnule?
Gata, acuma pleacă.
- Tu ai zis "până la ușă". - Nu, nu, până la scară.
M-ai putea lăsa în fața ușii?
Foarte bine, dar nu vreau ca noi...
Mai bine așa. Du-te, e mai bine așa.
- Îmi rupi ciorapii. - Îți cumpăr o duzină.
- La revedere. - Aș vrea numai...
- Nu, nu, altă dată. - Altă dată?
- Mâine seară, atunci. - Poate, vom vedea.
Ești tu, Louis?
M-ai găsit.
Da.
De ce nu l-ai lăsat să intre pe cel ce te-a însoțit?
N-avea bani?
Îți amintești ce am vrut să-ți explic despre Réunion?
Cum a fost populată insula la început?
Ți-am vorbit despre acele femei ce veneau din Franța cu vaporul.
Orfane, ca tine.
Numai ghizii spun asta.
Pentru turiști.
Dacă ai consulta arhivele, ți-ai da seama
că ele nu erau orfane, erau prostituate.
Și ai venit până aici ca să-mi spui asta?
Am venit să te omor.
Întoarce-te.
Nu. Accept să mor cât mai repede.
Aștept.
Așa îmi place să mor, Louis.
Acoperă-te. Ești aproape goală.
După plecare, atâta mi-am dorit să mă aflu în fața ta.
Nu mi-am pus întrebarea dacă-mi va fi ușor să te omor.
Îmi dau seama că e dificil.
Un revolver nu e un obiect magic.
Are un trăgaci.
Dar nu pot să-l apăs.
Atunci vrei să mă predai poliției?
- Da. - Nu.
Te-aș lăsa să mă omori, dar nu vreau să ajung la închisoare.
Tu nu știi ce e asta, eu da. Acuma ascultă-mă.
Poți sta fără să mă întrerupi?
Da, Julie.
Nu mă cheamă Julie. Nu e numele meu.
Numele meu e Marion Vergano.
Amintește-ți. Într-o zi te-ai supărat pe mine
pentru că nu am vrut să citesc o carte pe care mi-o adusesei.
Mi-ai reproșat că nu am citit "Din toată inima", "Confidețe", "Noi doi".
N-aveai cum să știi că ele cuprindeau viața unor oameni ce semănau cu mine.
Marion e un nume întâmlător ce mi l-au dat la asistența socială.
Vergano, eu l-am găsit pe o carte poștală italiană.
E numele unui sat.
Când ieși de la asistența socială
ești cu totul abrutizat, sau cu totul revoltat.
De când mă știu, am fost aruncată în viață.
La 14 ani, aveam primii pantofi cu toc. Un bărbat mi-i cumpărase.
Înainte să merg la patron, i-am lăsat într-un bistro,
ca să-i iau la prima ieșire.
De cum am ajuns în noul loc,
am început să fur bani din buzunarul patronului meu.
Apoi luam bancnote din portofel
și sfârșeam mereu plecând cu portofelul.
M-au trimis în case de corecție din ce în ce mai dure.
Trebuia să ne scoatem hainele înainte de a intra în dormitor
și să le lăsăm împachetate pe culoar.
Dormitorul era închis cu cheia.
Nici ferestrele nu aveau mânere.
Între două ronduri, se făceau concursuri de masturbație.
Dar cel mai greu la început era să te obișnuiești să dormi
cu lumina aprinsă toată noaptea.
De atunci nu pot dormi în întuneric.
Eram drăguță, mă descurcam bine cu băieții.
Făceau ce vroiam...
până în ziua când l-am întâlnit pe Richard.
Eram cu el când m-am urcat pe "Mississippi"
în același timp cu Julie Roussel.
Richard iubește mult vapoarele.
Mereu ai de dat lovituri bune pe vapor.
Atunci am întâlnit-o pe Julie Roussel, logodnica ta,
și mi s-a confesat.
Ea mi-a povestit totul, schimbul vostru de scrisori,
viitoarea căsătorie, tot ea mi-a arătat fotografia ta.
Știi ce mi-a zis, când mă uitam la poza ta?
"M-a făcut să cred că e șef de echipă într-o fabrică de țigarete.
Dar am cules niște informații.
Știu bine că fabrica îi aparține lui."
Să știi, n-a fost așa o sfântă
Julie Roussel, cu canarul său.
La început, Richard s-a gândit s-o răpească, ca să pună mâna pe bani,
dar i s-a părut prea complicat,
și a decis să se debaraseze de ea.
Și într-o noapte, a aruncat-o peste bord.
Era cu două zile înainte de a ajunge la Réunion.
Richard scotea din mine cele mai rele nebunii ce se puteau face .
Dar s-a întrecut pe sine când mi-a cerut
să-i iau locul Juliei Roussel.
Prima oară când te-am văzut, sosind cu "Mississippi",
ar fi trebuit să fiu speriată sau paralizată de teamă.
De fapt n-aveam nimic. Eram ca o somnambulă.
Urmarea o cunosc.
Mi-ai jucat o comedie de dimineața până seara.
Până la deturnarea contului.
Nu, nu e adevărat. N-ai dreptul să spui asta, Louis.
De când am devenit soția ta, am încercat să fiu ca celelalte.
Am încercat să-mi scot din cap ceea ce aveam de făcut.
După ce Richard a debarcat, nu i-am mai dat niciun semn de viață.
Numai că i-a fost ușor să găsească adresa ta.
Și m-a hărțuit fără încetare.
Ții minte, întro seară aveam fața tumefiată?
Voiam să te fac să crezi că m-am lovit în baie.
În cele din urmă, am cedat șantajului său.
Nu voiam să mă denunțe poliției.
Sau ne putea omorî, pe tine și pe mine, pentru că e nebun.
Unde sunt banii? Ce ai făcut cu ei?
Richard i-a luat și m-a părăsit imediat.
Nu mă crezi?
Crezi că poate mă amuză să întrețin la Phoénix
dacă aveam 27 de milioane?
Nu mai am un sfanț, Louis. Ăsta-i adevărul.
Așteptam să câștig destui bani â la Phoénix
ca să-mi iau un bilet de Paris.
Mereu m-am gândit că voi avea mai multe șanse la Paris.
Și m-am cam săturat de haznaua asta.
Chiar te-am văzut într-o seară.
M-am ascuns în fundul sălii.
Vream să te văd dansând cu clienții.
Aveai pe față o expresie de fericire...
incredibilă.
O expresie cum nu mai văzusem
Am văzut ceva ce nu mi-ai dat niciodată. N-aveam ce căuta în viața ta.
Nu-i adevărat, Louis.
De când am trăit împreună, te-am iubit.
De sute de ori am fost gata să-ți spun totul.
De sute de ori am renunțat în ultima clipă, pentru că sunt o lașă.
Fă ce vrei, dar eu te-am iubit...
nu sunt rea...
Așteaptă.
Aștept.
Încă te iubesc.
Te cred.
Nu, nu e adevărat. Nu mă crezi.
Da, te cred...
și eu te iubesc.
Uite, Marion, cea gri, nu e rea.
Privește, cea roșie. E formidabilă.
Ah, nu, roșul e prea țipător.
Mai bine cea gri.
Nu mai e alta?
Păcat. Eu prefer roșul.
Nu, Marion, va fi cea gri.
Spune tu ce față au să facă diseară la Phoénix când n-au să mă vadă!
Paris, 813 kilometri. Nici nu e așa mult.
Nu. Și dacă mergem toată ziua, ajungem pe seară.
De ce să nu oprim? Mi-ai promis că mi-arăți Parisul.
Nu, nu e posibl, Marion.
Tu știi bine, e detectivul ăla din Réunion, Comolli.
Trebuie să-și continue ancheta.
Și într-un oraș mare ca Parisul
ești obligat să completezi la hotel o fișă de identitate.
Sunt sigură că acel Jardine ți-a zis să mergi la detectivul ăsta.
Nu, a fost sora Juliei, Berthe Roussel.
Da. Dealtfel, Jardine nu-și dă niciodată cu părerea.
El nu dă decât cifre.
Știi ce mi-a spus în ziua căsătoriei noastre, la intrarea în biserică?
Mi-a zis, "Din 89 așezăminte religioase din Réunion,
sunt 62 parohii catolice, 20 pagode,
trei moschei și patru temple adventiste."
Dacă nu putem merge la hotel, să închiriem o casă.
Ah, e mult de muncă. Ne trebuie servitori.
Pot să mă ocup singură de o casă, tu știi.
Sunt o femeie ca oricare, pot face menaj, gătesc, și...
- Și vasele, spălatul.
Sigur! Ai să vezi, te voi surprinde.
Bine. Surprinde-mă.
Acolo, este o casă.
- Ești sigur? - Da.
Iată. E femeia de la agenție, care ne așteaptă.
Știi cu cine seamănă? Cu Olive, soția lui Popeye.
Doamna și domnul Mahé, presupun.
Urmați-mă, vă voi arăta casa.
Cred că vă va conveni.
Ați avut noroc. Ați ajuns chiar la asfințit.
Terasa, e splendidă.
Cred că vă veți simți foarte bine, casa e fermecătoare.
Nu e foarte mare, dar pentru doi, va fi suficient.
Veți vedea, e o casă mică și plăcută.
Aici, proprietarul a intenționat un bar, dar nu l-a mai terminat.
Aiciaveți un chemineu, care merge foarte bine.
Sunt lemne în magazie. Veți avea nevoie cu vremea care vine.
Aici avem un mobilier scund, cu lampă...
Aici, aveți biblioteca plină de cărți.
Proprietarul va veni, din nefericire, să la ia curând.
Cred că v-am spus totul.
Vă las inventarul.
-La revedere, doamnă, la revedere, domnule.
- La revedere.
Nu ezitați să mă sunați la agenție. Voi fi acolo dupăamiezile.
Întrebați de doamna Travers.
Spune-mi, ce crezi despre casa noastră "mică și simpatică"?
Este incredibilă acestă femeie! Cum o cheamă?
Doamna Curmeziș?
Nu. Nu, doamna Dreaptă.
Așa, doamna Traviole, așa e corect!
Îi putem pune și o particulă.
Doamna de-a Curmezișul. De-a Dreptul.
Seara asta, doamna de-a Dreptul a vorbit unor oameni din lucarne obscure.
Spune-mi, de ce m-ai repezit în fața acestei femei?
Nu doream să-ți vadă coapsele.
- Dar nu mă deranja. - Nici pe mine.
Acuma te doresc.
La asta m-am tot gândit.
Mai vrei cafea? Mai fac pâine prăjită?
Nu, o țigare mică.
Nu lua jurnalul, nu l-am citit.
- N-are nimic. - Nu e nimic, dar vreau să văd.
- Nu, nu, te asigur. - Ascultă, Marion, vreau să văd.
Ce te deranjează?
Ah, asta e.
Un periculos delincvent arestat după ce atras trei focuri asupra polițiștilor.
El e, Richard? E chiar el?
Da, da, el e. Nu vream să te plictisesc cu asta.
Sunt uimită că a făcut asta. Va lua pe puțin zece ani.
Știi tu, zece ani de închisoare, cred că nu dorești asta nimănui,
chiar dacă-l detești.
Eu nu-l detest, e omul pe care-l urăsc cel mai mult pe lume.
Scuză-mă, îmi caut peria.
Da, da, pretexte.
Sper să-ți cadă tot părul.
Am fost mereu atrasă de bărbații care chelesc.
Asta pentru că nu ți-ai cunoscut tatăl.
Cauți mereu explicații complicate la orice.
Nu-s complicate. Sunt simple. Sunt logice.
Știu ce cauți.
Eu l-am ascuns.
Hai, descurcă-te Găsește.
Oh, u. E rece, rece, rece.
Tot prea rece
Oh la, la, îngeț!
Acolo e Groenlanda, sincer.
Ascultă, nu m-ajuți deloc.
Ah, putea fi, dar nu e acolo.
Oh nu, nu. Încă foarte rece.
Ah, aproape.
Ça se réchauffe un petit peu.
E mai cald. Ah, te-ai răcit!
- Aici? - Fierbinte.
- Arde, arde. - Da. Am găsit!
- Bun, dă-mi un gaj. - Nu, tu ești. Eu i-am găsit.
Deloc, eu ți-am spus.
Nu așa, ăsta e jocul. Tu-mi dai un gaj, că tu ai pierdut.
- Oricum, e un gaj. - E un gaj, dar pentru tine.
Stai. Am idee de un gaj.
Atenție! Sfoară. Atenție. Cortina.
- Ce faci? - Mi-e frig, pun pulovărul.
Îmi puteai spune. Te vede toată lumea.
- Nu e nimeni. - Uite, vine o mașină!
- E, niște sâni. - Niște sâni?
Oh, nu!
E vina ta!
Să nu te mai arăți așa.
Era un tip formidabil bunicul tău.
Da, așa-i. De ce-mi spui asta?
Tu mi-ai spus mereu că bunicul tău era un tip formidabil.
Da, era un tip formidabil.
- Ce faci? - Trag jaluzelele.
Ești nebun. E ora patru.
Știu bine că e patru.
Ai ceva împotriva amorului de după masă?
- Împotriva ce? - Împotriva amorului de după masă.
E, nu, dar...
Oh, ascultă. "Țăran, tăcut,
caut femeie catolică, chiar handicap fizic.
Răspuns garantat". Vezi?
Tu știi, n-am avut anunțul tău.
Desigur, aveam motivele mele,
dar cei care utilizează mica publicitate
sunt idealiști.
În cinci rânduri, își schimbă viața,
și în cele cinci rânduri,
care le iau ore cu redactarea,
încearcă să pună totul în câteva cuvinte,
speranțele, visurile,
ideile lor despre viață, cum ar vrea să fie.
Nu ți-am mai spus asta,
dar scrisorile Juliei Roussel erau foarte frumoase.
Pentru că erau pline de speranță.
În corespondența noastră
căutam să stabilim lucrurile definitiv,
și cu venirea ta,
m-ai adus în provizoriu.
Înainte de a te cunoaște, credeam că viața e simplă,
dar acum, îmi dau seama că nu e.
Tu ai încâlcit totul.
Și e păcat.
Nu, nu, nu pot.
Da?
Nu, te rog.
Trebuie să-ți explic.
Nu putem face amor acum. Oricum, nu pot eu.
Chiar și ideea e insuportabilă.
M-ai întrebat mereu ce aveam . Din cauza asta era.
Asta mă angoasează și după două-trei zile, când merg la culcare.
Așa că fă cum ți-am zis.
Nu-ți pot spune ce e, parcă nu aș ști.
Am mai trecut prin perioade ca asta.
Te asigur că nici pentru mine nu e prea plăcut.
Sper că nu va ține prea mult.
Ai răbdare.
Înțelegi?
Da. Da.
Vreau să fiu lângă tine.
Dacă te-ntreb ceva, îmi răspunzi?
Da.
Ai iubit mulți băieți?
Da.
- De ce se sfârșea? - Fie plecam eu, sau o făceau ei.
- Ai copii? - Nu, dar...
- Ți-ai pierdut dorința? - Da.
Așa că nu mi-am dorit!
De multe ori?
Da.
E trist?
Trist și lamentabil.
Asta nu trece cu totul.
Și de câteva ori mi-am zis că nu voi mai face niciodată amor,
că nu voi mai lăsa pe nimeni, niciodată, să m-atingă.
Și apoi uit...
din fericire!
Pune-i alte întrebări.
Nu.
Tu ești mai serios ca mine, și apoi tu n-ai suferit...
mă rog, nu se compară.
- Tu ai iubit fete? - Una singură.
Una singură?
E importantă atunci. Câți ani avea?
23. Și eu 26.
Și de ce n-a mers?
Tu sigur ai vrut să te căsătorești. Ea nu?
Să vorbim de altceva. E moartă.
După care, puteam curta orice fată.
Și am avut ideea asta, să caut o femeie prin corespondență.
Fata pe care ai iubit-o, îmi închipui că era mai bună ca mine!
Nu, era altfel...
Am zis să vorbim de altceva.
Hai, e prea trist.
Mâine trebuie să luăm rochia de la croitoreasă.
Nu, nu mai vreau rochia aia.
Oh, nu spune asta. Ți-o dorești.
Și e gata. Vom merge.
Nu. Vream să mă îmbrac pentru tine,
pentru plăcerea ta, ca să mă vrei tot timpul.
Și acum, în momentul ăsta...
Dar ți-am spus că nu e nimic. Vreau să fii frumoasă...
și mai frumoasă.
Ah! Știu, nu-ți place să-ți spun că ești frumoasă.
Mereu crezi că exagerez.
Așteptă.
Vreau să-ți explic. Așteaptă.
Te-aștept.
Mai vreau să-ți vorbesc de frumusețea ta.
Pot să-ți spun că ești urâtă, dacă vrei.
Încerc să te descriu ca și cum ai fi o poză.
Sau un tablou.
Taci.
Chipul tău...
Chipul tău e un peisaj.
Vezi, sunt neutru și imparțial.
Sunt doi ochi...
două lacuri mici maron.
Maron-verzui.
Două lacuri mici maron-verzui.
Fruntea ta, e o câmpie.
Nasul tău...
un munte mic, micuț.
Gura ta, un vulcan.
Deschide-o puțin. Îmi place să-ți văd dinții.
Nu, nu. Nu prea mult.
Uite. Așa.
Știi cum e gura ta, când ești rea?
De broască!
Da, da, de broască.
Și ca un colier de perle, când ești drăguță.
Așteaptă.
Aștept.
Voi vorbi de surâsul tău acum.
Nu de ăsta.
Ăsta e cel pe care-l faci pe stradă, comercianților.
Nu. Fă altul, cel adevărat.
Cel de fericire Uite.
Ăsta e. Formidabil!
Destul. Mă supără la ochi.
Nu-l mai pot privi.
Așteaptă.
Aștept.
Am ochii închiși, totuși te văd.
Verific.
Dacă aș fi orb, mi-aș petrece tot timpul dezmierdându-ți chipul.
La fel corpul.
Și dacă aș fi surd...
aș învăța să citesc pe buzele tale cu degetele,
așa.
Chiar dacă totul s-ar sfârși rău,
sunt încântat că te-am cunoscut, doamnă.
Unde mergi?
Nu vreau în aceeași direcție cu tine.
Cum, nu mă însoțești la probă?
Nu, mă duc la cinema.
Mergi la cinema fără mine?
- Ce vrei să vezi? - "Arizona Jim".
Bine, pentru întoarcere, voi lua un taxi.
Bine.
Louis, să fii serios, da?
- Oh, scuzați. - Scuzați.
- Dle Mahé. Ce mai faceți? - Foarte, foarte bine, mulțumesc.
Dar mă recunoașteți? Comolli, detectiv particular.
Da, da, desigur.
Bun. Ați avut aerul pe care-l ai când nu cunoști pe cineva.
E adevărat că era la 12.000 kilometri de aici.
În ce parte mergeți? Încoace sau încolo?
- Nu vreau undeva. - Ah, bun.
Atunci, putem merge puțin împreună.
Poate ne așezăm.
Să vă vorbesc,
aș vrea să vă pun la curent cu ancheta mea.
De fapt, ce faceți aici?
Mă odihnesc.
E o coincidență curioasă.
Deoarece chiar ancheta pentru care m-ați angajat m-a adus aici.
Mă întrebam dacă soția dv,
sunt obligat s-o numesc soția dv,
mă întrebam dacă nu e și ea prin zonă.
Eram pe urma unei blonde, ce lucra ca animatoare
întrun bar de noapte din Antibe, și apoi...
a dispărut.
N-o cunosc pe soția dv decât din poza pe care mi-ați dat-o.
Vorbind ca identitate judiciară,
nu posedă niciun semn particular.
Și totuși, când o descrii,
puritatea chipului,
transparența tenului, că e blondă...
Toți care i-au fost apropiați, își amintesc de ea.
Se pare că bărbații preferă blondele.
În tot cazul, nu trece neobservată.
De când sunteți în zonă, n-ați auzit vorbindu-se de ea?
M-am lecuit de blonde.
Uneori, boala revine.
Ah, am putea cina împreună?
La cel hotel sunteți?
Ce hotel?
Nu sunteți la hotel? Sunteți la prieteni?
- Ce ați vrea să beți? - O bere.
Băiete.
Două beri.
Scuzați-mă.
Grăbește-te, Marion. Trebuie să părăsim vila.
Trebuie să părăsim casa.
Eu sunt, dle Mahé.
Comolli.
Așteptați pe altcineva?
Nu. Credeam că e menajera.
Și rochiile astea, pantofii, ciorapii,
aparțin menajerei dv?
Ascultați, dle Comolli, nu mai doresc s-o căutați pe soția mea.
Vă puteți opri ancheta. Spuneți-mi numai ce vă datorez.
Vă înțeleg bine. Cu siguranță aveți dreptul să vă răsgândiți.
Dar vă amintesc ceva.
Nu sunteți singurul client în această afacere.
Mai e și dra Berthe Roussel, vă amintiți!
A achitat jumătate din onorariu, ar fi incorect față de ea.
Cu Berthe Roussel mă voi înțelege. Am să-i scriu.
Nu, dle Mahé. Nici-o șansă.
Ați ales singur un detectiv căruia, odată pornită o anchetă,
îi este cu neputință să se oprească, chiar dacă ar vrea.
- Scuzați-mă, mai am drumuri de făcut. - Atunci, voi fi alături de dv.
În urmă, dacă vă jenează.
Ascultați, dle Comolli, nu prea ne înțelegem.
Să vorbim de onorariu.
Vă dau bani, tot ce doriți.
Și pot să vă dau oricât.
Lăsați-ne în pace.
Nu vreau bani.
Vreau să arestez persoana care locuiește aici cu dv.
Nu dv decideți.
Justiția.
S-a găsit cadavrul adevăratei Julie Roussel
cu plămânii plini de apă în portul Djibouti.
Chiar dacă nu soția dv a omorât-o,
ea este complice la această crimă.
Nu plec de aici fără ea.
Vă înșelați, dle Comolli.
Soția mea nu va părăsi casa asta, dar nici dv.
Ce faci acolo?
N-am văzut lumină. Am crezut că ai plecat.
Te superă că vin târziu.
Ține, ți-am găsit șosetele care-ți plac, simple, de lână.
Privește.
Ce s-a întâmplat?Cine e?
Comolli, detectiv particular.
- Tu ai făcut asta? -Da.
Îți luase urma. Vroia să te predea poliției.
E, un ticălos mai puțin.
Ce vom face?
Mai întâi, să bem.
Vreau să caut ceva, așteaptă.
- Trebuie să plecăm. - Da, așa e.
Dar nu imediat. Trebuie să avem grijă, ca să nu ne coste.
Întâi să ne ocupăm de el.
În grădină?
Nu, în pivniță.
Da, e una, dar n-am vizitat-o niciodată.
Trebuie să văd cum e podeaua,
dacă e ciment sau pământ bătătorit.
Ce faci, nu te culci?
De ce-mi vorbești răutăcios?
Eu, nu?
Vino.
Nu, nu, așa, acuma.
Da, da.
Ți-e foame și ție?
Îți desfac o portocală.
Singura problemă, e să știm dacă pălițaiu' ăsta...
Comolli nu era un polițai. Era detectiv particular.
Bun, trebuie să știm dacă a reușit
să informeze pe altcineva despre anchetă, dacă mai cunoștea pe cineva în Franța.
Mă întreb dacă a mai spus cuiva că ancheta în Aix-en-Provence.
Poate era un tip care-i spunea totul femeii sale.
Nu, ne era căsătorit.
E genul de tip solitar, care nu vrea pe nimeni.
Care nu se gândește decât la minca lui.
Poate avem șansa să nu remarce nimeni dispariția lui o vreme.
Și de aici, ne mutăm la Paris.
Ți-am mai spus să uiți asta, nu putem merge la Paris.
Acum ne vom opri la un oraș mare, Lyon, va fi foarte bine.
Nu te înțeleg. De ce Lyon și nu Paris?
Pentru că așa am decis eu. Și mai lasă-mă cu Parisul!
Totuși, erai așa drăguț când îmi vorbeai.
Da?
Crezi?
- La ce te gândești? - La tine.
Dar la ce legat de mine?
Sunt preocupat. Ai cheltuit o mulțime de bani în ultima vreme.
- Ah! Așa începe. -Da, așa începe.
Nu înțeleg deloc. Mi se strecoară printre degete.
Am auzit că începe construcția unei fabrici de țigarete lângă Grenoble.
Vreau să mă duc să muncesc.
Muncă! Eu, nu prea cred.
Și apoi detest oamenii care muncesc.
Și Jardine? Nu-ți trimite ceva bani?
Expediază mandatele la post restant la Marsilia.
I-aș putea scrie că acum sunt la Lyon.
Ar fi imprudent.
La post restant, trebuie să te prezinți,
să arăți documente.
E riscant, nu? La ce te gândești?
Asta e, ești bosumflată. Sunt sigur.
Faci pe supărata în aparență, pentru că nu ești.
Ai fața închisă,
dar înăuntru, surâzi.
Hai. Zâmbește-mi.
N-ai să mă faci să zâmbesc! Nu merge!
Nu mă-ntreba nimic. Nu te ocupa de mine, lasă-mă în pace!
Foarte bine.
Nu e dificil să știu la ce te gândești.
Acum, tu mă urăști sincer.
Îți zici
"Ce să fac cu tipu' ăsta fără un sfanț,
și care e prea moale să-i ia unei bătrâne portmoneul?"
Nu, tu nu te gândești numai la tine.
Nu ești o egoistă.
Ești însuși egoismul.
Te crezi un om adevărat, te crezi unică.
Dar e fals.
Aparții acelor fete, tot mai numeroase acum,
care de fapt nu-s fete, nu-s aventuriere sau târfe, nu...
Un fel de paraziți
care trăiesc în afara socetății normale.
Nici femei, nici fete.
Sunteți șoareci.
Ce sunteți de fapt, nu are chiar un nume.
Niște smintite, cu capul plin de prostii, sau gol.
Îndrăgostite de trupurile voastre.
Nu vă gândiți decât cum ieșiți la soare, să vă bronzați.
Vă petreceți ore să vă vindeți chipul.
Trecând pe lângă o mașină oprită, priviți cum vă reflectați.
Știi unde găsești cele mai des astfel de fete?
În aeroporturi!
Pretutindeni unde sunt avioane ce pleacă departe.
Căci sunteți fete frumoase, și fetele frumoase au căutare.
Invitate dintr-o capitală în alta.
Și ele se duc. Sunt peste tot,
cu poșetele mici în mână, cu mutra pudrată.
Uită-te acum, chiar ești mânioasă.
Îmi face plăcere.
Și când ești furioasă, gura ți se strâmbă, și se cutează.
Și devii urâtă, chiar urâtă.
În sfârșit, urâtă, înspăimântător de urâtă.
Ai vândut brățara pe care ți-am dat-o?
Ține, uite altceva de vândut!
Butonii mei.
Ceasul!
Mai așteaptă, că n-am terminat.
Monezi. Te interesează monezile, ia!
Ai avut dreptate. E un film foarte bun.
Nu e chiar un film cu cai.
Nu. E o poveste de iubire, sensibilă.
Da, sunt minunați amândoi.
Nemaipomeniți.
Spune-mi, nu asta e strada unde... ai văzut paltonul?
Da. Pe aici e.
Dar chiar am renunțat .
Mergem până acolo. Acolo?
Da.
Nu, nu era aici.
Cred că e mai departe.
Uite. Cel cu pene.
Cum îl găsești? Cum îți place?
Da, arată bine!
Arată bine. E o haină s-o porți la Paris.
Nu e cam excentrică?
Nimic nu e prea excentric pentru Paris.
N-are importanță.
Ascultă, Marion.
Vreau să mă duc în Réunion.
Voi lipsi cinci zile. Sau patru.
Când mă întorc, voi avea bani.
Merg să-l văd pe Jardine și să-i spun...
vreau să-i spun să...
să cumpere fabrica, și partea mea.
Nu, n-ar trebui să mergi acolo. Riști să fii arestat.
Nu-i nimic. Vreau să-mi încerc șansa.
Asta voiam să aud.
Dv sunteți. V-ați întors. E bine.
Nu, sunt în trecere. Plec mâine.
- Trebuie să-ți vorbesc. - Desigur. Intrați.
Nu, prefer să-ți vorbesc afară.
- Putem fi singuri în biroul meu. - Nu, rămânem aici.
Aș vrea să știu la cât estimezi acum fabrica noastră?
De ce? Vreți să vindeți?
E de examinat. Trebuie să discutăm serios.
În insulă sunt șapte, opt persoane
capabile să cumpere, trebuie să-i înștiințez.
Nu, liniștește-te. Ție aș vrea s-o vând.
Vreau... Vreau să-ți vând partea mea.
La jumătate din valoarea ei.
Trebuie să facem tranzacția mâine. Am nevoie de bani lichizi.
Dar e o nebunie. Nu puteți face asta.
- Așteptați două sau trei zile. - Nu, nu pot aștepta.
Dacă rămân o zi mai mult, sunt în pericol.
Nu mai sunt un om normal. Sunt în afara societății.
Am comis o crimă.
Dv l-ați ucis?
Bine atunci, fă toate demersurile.
Explică-le, sunt sigur că ai să te descurci.
Din zece crime pasionale, opt sunt achitate.
Dar nu l-a ucis ea. Eu l-am ucis pentru ea.
S-o salvez de poliție. Înțelegi?
Voi face ce doriți, dar mi se pare lamentabil.
Sunt sigur că sunteți nefericit.
Nu-ți pot spune că sunt fericit cu ea,
dar ce-ți pot spune e că nu pot trăi fără ea.
- Eu, în locul dv... - N-ai putea fi în locul meu.
E genul de lucruri care nu ți s-ar putea întâmpla.
Tu nu ești așa, eu da.
Peste mine au venit, și numai eu le pot face față.
Louis, dragul meu, ești departe,
la zece mii de kilometri,
și profit de asta ca să-ți spun că te iubesc.
ÎNREGISTRAȚI-VĂ VOCEA
Când ești cu mine, nu prea pot să-ți vorbesc.
Mă copleșești. Ăsta-i adevărul. Chiar și când ești tandru.
Atunci mă tem să-ți spun prostii.
În Réunion, la început, totul era așa și așa între noi.
Dar după un timp, știi bine...
Nu mă mai pot lipsi de tine.
Deja trei nopți fără tine... e mult.
Astă noapte, n-am reușit să adorm.
Te-am căutat.
Și n-am putut adormi până dimineața târziu...
și de când m-am trezit, mă gândesc la tine.
Chiar și când mă îmbrac mă gândesc la tine.
Știi, mi-am pus cămașa maron, cea care îți place ție.
Așteaptă. Ce aș vrea să-ți mai spun?
Mi-am notat pe trusă, ca să nu uit. Uite.
Nu sunt întotdeauna prea drăguță cu tine.
Ți-am făcut mutre, dar ține seama, totul e din cauza banilor.
Tu știi, când eram la primul meu loc de muncă,
patronii mei se certau mereu din cauza banilor.
Și patronul mi-a zis: "Uită-te, Marion. Uită-te bine.
Când nu e destul fân în staul, caii se bat între ei."
Înțelegi?
Asta e pentru că nu pot suporta sărăcia.
Pentru că sărăcia e mediocritate.
Și asta nu pot.
Sper ca Jardine să răscumpere partea ta de fabrică
și vom putea fi fericiți împreună.
Cred că nu mai e destul loc pe disc.
Trebuie să închei curând, și să-l asculți cum te întorci.
La revedere, Louis. Te iubesc.
- Da? - Eu sunt. Dormeai? 2
Nu, nu încă.
Dar te așteptam abia mâine.
Am prins un alt avion.
- A mers totul bine? - Da. Totul va fi bine. 2
Vino repede.
Dormi?
Da, da.
Ne vom plictisi fără ei la Paris.
Deocamdată, nu se pune problema să mergem la Paris.
Ce faci? Ești nebună?
Îi netezesc, îi îndrept, îi aranjez.
Îți plac așa mult banii?
Nu că îmi plac, dar am grijă de ei.
Cu bani poți face tot ce vrei.
Trebuie să ții cont
că dacă ai un necaz, poți plăti un avocat bun.
Și te pot ajuta să capeți Legiunea de Onoare.
Vrei tu Legiunea de Onoare?
Da, desigur.
Știi că dacă intri în închisoare și ai Legiunea de Onoare
poți cere o gardă care să te păzească în celulă.
Unde ai văzut asta?
Știu eu. Te asigur, e adevărat.
Vezi cât iei.
Dacă n-ajung? Ia mai mulți.
Nu poți lăsa geanta așa la vedere.
Da, mai bine așa.
Crezi că menajera nu e dubioasă?
Peste tot vezi numai rău.
Nu vreau să-l văd peste tot. El e peste tot.
Uite ce frumos e mantoul meu.
Nu-i place așa singur. E trist.
Trebuia să-l țin cu mine.
Îmi spune că tu te uiți după fete acuma.
Eu? Nu, nu cred.
Ba da, dle Mahé. Acum te uitai după femei
și te uitai de-a binelea.
- Două cafele italiene. - Da, două cafele, singure.
- Cum singure? - Ele singure.
Ia te uită.
France-Soir. Luați France-Soir.
Vezi ce văd eu?
Doamne. Vă rog.
Mulțumesc.
Ce spune?
S-a produs o inundație în Aix-en-Provence
și s-a descoperit corpul unui necunoscut într-o pivniță.
Continuare în pagina cinci.
S-a produs o inundație...
Autopsia a dezvăluit prezența unui glonț de revolver
în corpul victimei,
ceea ce justifică teoria că este o acțiune criminală.
Poliția cercetează pe toți care au locuit în vilă.
Trebuie să plecăm degrabă.
Trebuie să ieșim în liniște.
- Anulează cafelele. Nota. - Vreau să-mi iau mantoul.
Ies prima, te aștept la mașină.
- Nu, nu fă prostii. - Ești nebun.
Sunt pentru noi. Hai, fugim.
Ești nebun. Nu se poate . Și banii din sacoșă?
- Banii, îi lăsăm! - Nu. Încerc să-i iau eu.
N-au să bănuiască o femeie.
Nu, ascultă, am o idee. Prin parking.
Marion, întoarce-te repede!
Ce se întâmplă?
Nu te poți duce cu mantoul ăsta. Ai fi reperată.
Ești nebun de tot? Ce să aibă cu haina?
Știu eu ce-ți spun. Așteaptă. Vreau să mut mașina așa.
Dacă e ceva, putem pleca repede.
Bine.
Sunt după noi. Scara e plină de polițai.
- Și banii? - Pune-le cruce.
Nu pot intra în apartament. Sunt înăuntru, scotocesc peste tot.
M-am ascuns într-un mic apartament unde căutaseră.
E cu neputință de urcat.
Poartă-te firesc.
Plecăm din Lyon, și mergem către Elveția.
Și cum? Fără bani?
Mai bine fără bani și liberi.
Ți-am spus să iei mai mulți! Ți-am spus!
- Eram sigură că așa se întâmplă. - Da, tu mereu ești sigură de tot.
Nu sunt sigură de tot, dart eram sigură de asta.
Ți-am spus să iei mai mulți bani.
De fapt, nu trebuia să lăsăm niciodată sacoșa aia.
E ușor să zici după ce trebuia făcut înainte.
Richard, când conducea, înjura toate mașinile.
Spunea: "Toți care vor să mă depășească sunt nemernici
și toți care mă depășesc sunt porci."
Mai spunea: "Prefer să opresc pentru o vacă decât pentru un imbecil."
Cred că era chiar dezgustător.
Eu prefer să opresc pentru un prost decât pentru o vacă.
Deși Richard n-ar fi lăsat niciodată banii într-un apartament.
Bine, ascultă.
Tu știi pușcăria unde e închis.
În fața închisorii, e întotdeauna un hotel micuț.
Te instalezi la ultimul etaj și-l vezi zilnic făcându-și plimbarea.
Duminica îi duci portocale, și în cinci ani
îl poți aștepta la ieșire. Hai, acum. Ieși.
Hai, întoarce-te!
Hai.
Privește.
Crezi că sunt oameni care locuiesc acolo?
Sigur nu. Ar ieși fum.
Trebuie să fie un refugiu pentru schiori, sau cam așa ceva.
E minunat.
Nu mă așteptam să găsesc asta aici.
E o colecție care nu mai poate fi găsită.
Și "Pielea de capră"
e prima carte pe care m-a pus bunicul s-o citesc.
Îți voi citi pasaje, în fiecare seară.
Prefer "Rețete de la tanti Maria". E mai haioasă.
- Te-ai uitat pe hartă? - Da.
Înainte de frontieră, aici, și de punctul vamal,
putem trece luând-o prin pădure.
Nu e așa supravegheată, mai ales sâmbăta și duminica.
Trecem la sfârșitul săptămânii,
sau o luăm prin altă parte, și toată lumea ne va lăsa în pace.
Da, și bani?
Nu mai începe cu asta.
Ne-a mai rămas ceva, și putem vinde mașina.
Da, dar sunt sume mici.
Aș avea o idee, dar te superi din nou.
Nu, spune-mi.
Jardine a făcut o bună afacere răscumpărând fabrica de la tine.
Sunt sigură că dacă-i explici situația, ne va ajuta.
Nu, ascultă, pentru ultima oară, e foarte penibil.
N-aș mai apărea iar în fața lui.
- Și dacă mă duc eu? - Ești complet nebună!
Omul ăsta te urăște.
Ce?
În sfârșit, nu te iubește.
Pune-te în locul lui. Și apoi nu știu nimic.
Mă urăște, dl Jardine.
Nu e lipsit de îndrăzneală.
Te-am căutat eu peste tot? Am ucis eu detectivul?
Mă urăște acest Jardine? Nu e rău!
Ascultă. Întoarce-te.
Nu. Nu vom pleca niciodată împreună. Trebuie să ne încercăm șansa singuri.
Dă-mi cheile mașinii și pornesc.
Încă sunt soțul tău. Nu vei pleca.
- Și cine mă va împiedica, tu? - Da.
Un șobolan. Am văzut unul enorm acolo, lângă ușă. Nu pot dormi.
Mă ocup de asta dimineață. Culcă-te la loc.
Bărbatul spunea că el pune la două, trei zile.
În trei zile, sper să nu mai fim aici.
- Supa? - E gata.
Ai văzut ce scrie pe spatele cutiei?
Ar fi bine să te speli pe mâini.
- Ce oră e? - Se face curând ziuă.
Sunt bolnav prima oară în viața mea.
Bolnav ca un câine.
Vomit peste tot.
Te dezgustă?
Nu, nimic nu mă dezgustă.
Nu crezi că ar fi bine să vină un doctor?
Să vină un doctor, aici? E imprudent.
Nu, prefer să mă duc în sat. Nu e departe.
Voi cere sfatul unui farmacist.
Îmi va spune cu siguranță ce e de făcut.
Ține, bea asta mai întâi.
Vrei ceva?
Dă-mi cartea.
Nu, volumul doi.
Nu voi lipsi mult.
ALBĂ CA ZĂPADA ȘI CEI ȘAPTE PITICI
Mulțumesc, dle. El e. Soțul meu.
Louis, dragul meu, la ce te-ai gândit?
Ce imprudență.
Când nu te-am văzut în casă,
am fost sigură că ai făcut o prostie.
Vino. Te duc înapoi.
Știi că nu ar fi avut cine să te îngrijească.
Da, merg acasă. Sunt obosit.
Bea asta, dragule. Vei fi mai bine.
Umple-l până sus.
Știu că ai făcut atâtea.
Accept asta.
Nu regret că te-am întâlnit.
Nu regret că am omorât pentru tine un om.
Nu regret că te iubesc.
Nu regret nimic, acuma numai durerea asta de burtă.
Mă arde peste tot. Parcă am luat usturoi.
Iute! Umle-l!
Știai totul și ai făcut-o!
Mi-e rușine! Rușine!
Rușine!
Nicio femeie nu merită să fie iubită așa. Sunt nedemnă.
Dar nu e prea târziu. Te voi îngriji. Vei trăi.
Vom pleca departe de aici. Numai noi doi.
Am forță pentru amândoi. Vei trăi.
Mă auzi? Vei trăi!
Nimeni nu te ia de lângă mine.
Te iubesc, Louis.
Te iubesc.
Poate că nu mă crezi, dar e ceva incredibil și adevărat.
Curaj, dragostea mea.
Vom pleca departe de aici, și vom rămâne mereu împreună,
dacă tu mă mai vrei.
Dar tu ești ce-mi doresc.
Numai tu.
Așa cum ești, absolut.
Hai, nu plânge.
Vreau să fii fericită, fără lacrimi.
Încep să iubesc, Louis.
Mă doare, Louis.
Mă doare.
Așa este iubirea?
Iubirea doare?
Da, doare.
Cred că pe aici.
Nu, mai curând pe acolo.
N-a fost rea cabana asta.
Ești așa frumoasă.
Când te privesc, e suferință.
Totuși ieri ziceai că e o bucurie.
E bucurie și suferință.
Te iubesc.
Te cred.
Traducere tatajohny11
Titrare johny pușa zeck
7 februarie 2008
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro